- ספיישל קומדיה מקורי של NETFLIX -
חבר׳ה, אני עומדת לקחת ספינה ענקית.
- צרעה, ספינה אמריקאית -
תודה רבה לכם!
תודה לכם.
תודה רבה לכם...
על שאתם פה. אז...
הדבר הראשון באג׳נדה הוא...
שהתארסתי.
תודה לכם.
אני מעריכה את ההתלהבות הזאת.
אני מעריכה את מחיאות הכפיים כי אני חיה בלוס אנג׳לס
וכשאתה מספר לאנשים באל. איי שהתארסת, הם לא מוחאים כפיים.
כשאתה מספר לאנשים באל. איי שהתארסת, הם כאילו, ״יופי לך.
יופי ל...״
אז אתה אומר להם שהתארסת והדבר הבא שיוצא מתוך הפה שלהם
הוא, כאילו, ״איך הכרתם״
איך הכרתם״
ואני לא אוהבת לספר לאנשים
איך הכרנו.
אני לא אוהבת לספר לאנשים איך הכרנו.
זה לא רע. זה לא מביך.
זה פשוט לא מגניב.
כאילו הכרנו באפליקצית הכרויות.
נכון, כמו כולכם. כן.
הכרנו באפליקצית הכרויות, שזה...
פחות תוצר של חוסר היצירתיות שלי ויותר פועל יוצא של הדור שלי.
אני מדור המילניום.
ככה הכרנו, בסדר‏?
כן.
אפליקצית הכרויות, בבאר,
או שזה, כאילו, ״הכנסתי אותה להריון. טוב, סקיילר תהיה אימא טובה.״ זהו זה.
חלקכם הייתם כל כך שקטים כשאמרתי שאני מדור המילניום. לכו להזדיין, בסדר‏?
אני בת... 35.
מה שאומר שנולדתי בשנת 1983,
מה שאומר שאני...
ממש בחתך.
בסדר, אז אני מדור המילניום,
אבל אני מהמבוגרים!
בת מילניום מבוגרת!
נובלת.
- #בתמילניוםמבוגרת -
נבונה.
כן, תתכנסו סביב הסנאפ צ׳אט, ילדים.
אספר לכם מעשייה...
של קווי מתאר.
כשהייתי ילדה צעירה...
שלחתי פעם הודעת טקסט מהנוקיה.
אני זוכרת מתי סקצ׳רס הומצאו.
הן היו מכוערות אז.
והן מכוערות עכשיו.
בתיכון...
רקדו לצלילי להקת ״שוגר ריי״.
איך הכרתם‏?
אתה שואל בחורה, ״איך הכרתם״
אנחנו רוצות לומר לך. אנחנו רוצות לומר לך...
הכל.
אנחנו רוצות לתת לך מידע אישי, סיפור רקע,
מידע נלווה, כל דבר.
פשוט תאמר, ״איך הכרתם״
אתה יושב פרק ראשון. בכיתה ז׳,
הראיתי כישרון לקלרינט. אנו לוקחים את זה... אחורה!
אנחנו רוצות שתדע הרבה יותר.
אתה שואל בחור, ״איך הכרתם״
גברים לא מנדבים מידע אישי בקלות.
לעתים נדירות אתה פוגש בחור שבו אתה, כאילו, "איך הכרתם"
והוא, כאילו, "אז, אני מזל דגים, אז אני אוהב פרצופים."
המטרה של גברים היא לא לספר על איך הם הכירו,
אלא לעדכן אותך על זה,
״אני עדיין יכול לזיין לו רציתי.
כי אני גבר שמזיין.
כזה אני.
אני לא הולך לזיין אותך, כי אני מזיין אותה, אבל...
אני בא משושלת ארוכה של גברים שמזיינים, בסדר‏?
אבא שלי היה גבר זיין, סבא שלי היה זיין.
אני זיין.
אני אורז את הזין הזה, הלאה אל העיר הבאה.
כן.
זהירות פיצוץ.
טרי הזיין, ככה הם קוראים לי.״
שם בבית מרקחת, מה שלא יהיה.
איך הכרתם‏?
אני אומרת את החלק הבא כאשה שמדברת על נשים אחרות,
כאישה שבחרה להיות רווקה להרבה מאוד זמן.
אני תמיד מרגישה, כשרווקות שאלות אותי,
״אז, איך הכרתם״
זה פחות על חקירה אישית אמיתית עלי,
ויותר כמו חיפוש אחר רמזים, כאילו,
"איפה מצאת מחזר‏?
ספרי לנו על דרכייך.״
כאילו, את נכנסת ל...
לסופרמארקט ביום ראשון בערב.
זה מתי שנשים לוהטות עושות קניות.
כאילו, אני קונה פרחים לעצמי, נכון‏?
את נכנסת לסופרמארקט עם טבעת על יד שמאל,
רווקות יכולות לחוש את תנודות הטבעת.
כאילו, ״הטבעת! זה לועג לנו!״ והן...
הן יוצאות מהמעבר של היוגורט הקפוא...
לולולמון, שיער צבוע, כאילו,
״ספרי לנו על הדרכים שלך, אנחנו רוצות להיות מאורסת גם כן.
סודות.
ספרי לנו. תהי אחת משלנו.״
אין סודות. רק שנהיה ברורים.
אל תקנו ספרים. אל תקנו את התרמית. אל תקשיבו...
אין סודות, בסדר‏?
אהיה בת 35 כשאתחתן.
ואם היה סוד, הייתי משתמשת בו כבר.
אין... סוד.
אין קסם מיוחד לזה.
אני לעולם לא אהיה, כאילו, ״תתכנסו מסביב, גברות.
ביציאה מכביש 405 ישנה מאורת קרפדה...
- #מאורתקרפדה -
אתן חייבות ללכת אליה.״
אין סוד. וגם, הסיכויים הם, שאם את רווקה
ואת לא נהנית מהזמן הזה של חייך,
את בטח עושה כל מה שאת יכולה כדי לא להיות רווקה.
אני לא מכירה רווקה אחת שהיא כאילו, ״אני שונאת להיות רווקה.
אני לא מבינה. אני מתרחצת עם חזיר ושיערות חתול. איפה הוא‏?
איפה הוא״
לנשים אין בעיה לתת לאנשים לדעת שהן מחפשות מערכת יחסים.
אנחנו צועקות את זה מפסגות ההרים.
אנחנו לוקחות סמינר.
לוקחות שיעורים, שואלות מסביב.
אתה רווק לאח שלך יש אח או שזה אחיך‏? אחותך‏?
אקח כל דבר בנקודה הזו.
אנחנו נותנות לאנשים לדעת... אנחנו מכינות לוחות רישוי כמו ״מחפשת אותך״. כאילו, לעדכן אותך.
אני מרגישה כאילו גברים הם קצת יותר ״לסה פר״ כשמדובר במערכות יחסים.
אני מניח שנפלתי לתוכה, עכשיו יש לנו ארבעה ילדים. זה סוג של...
זה פחות מכוון. נשים הן, כמו, "בדרך זו".
"אני מניחה שאני פשוט אלך ככה."
זה פשוט הופך.
הסיפורים שלהם פחות מכוונים.
שאלתי הרבה בחורים, "איך פגשת את הבחורה שלך"
שמתי לב שבערך 80 אחוז מהסיפורים נשמעים מאוד דומה.
ב-80 אחוז מהפעמים זה כאילו, ״איך הכרנו בסדר, ובכן...
יצאתי עם החברים שלי.
ואת מכירה אותי, לא חיפשתי אף אחת.
ואז ראיתי אותה.״
והשקר הזה הופך...
לחלק גדול מהנרטיב שלנו כנשים,
התקווה הזו שנצא וגבר יראה אותנו,
ישמור עלינו, יציל אותנו.
זו התקווה הזאת שיראו אותנו ושזה יקרה לנו.
ולכולנו יש סוג של פנטזיה משותפת שבה את נכנסת לתוך...
מועדון או בר עם חמש מהחברות שלך שנראות בדיוק כמוך.
ואת נכנסת פנימה וגבר בוחר אותך מהקהל,
רואה אותך בגלל הנפש היפה שאת, כאילו, מחליט...
כאילו, יש איזה די.ג׳יי שם למעלה, והוא מסתכל החוצה והוא, כאילו...
״אותה.״
ואת כאילו, ״אני״
ואז החיים שלך מתחילים, נכון‏?
זו לא אשמתנו שאנו מצפות לזה או חושבות שזה יקרה.
למדנו את המסר הזה מאז שאנו ילדות קטנות.
נסיכות מוצלות.
שלגיה ניצלה על ידי הנסיך.
אלו באמת היו שבעת הגמדים, והיא הייתה אבודה ביער.
אבל, כאילו...
שבעה גברים.
מי היא נכון.
היפהפייה הנרדמת ניצלה כאשר הנסיך נשק לה בזמן שהיא ישנה.
מוסר נורא.
מהי המסקנה‏? דורות של גברים הם, כאילו,
"לא, אתה מנשק אותן כשהן ישנות, הן אסירות תודה לנצח.
אדוני השוטר.״
- #לנצחאסירותתודה -
אז כמובן שאנחנו יוצאות בתקווה שיגלו אותנו.
יש את הדבר המוזר הזה כשהרבה בחורות, כשאנחנו רווקות,
אנחנו לא רוצות להודות בזה שאנחנו יוצאות בתקווה שגבר יבחין בנו.
כמובן שאת כן, אבל אנחנו לא רוצות להיראות נואשות.
אני רק יוצאת עם החברות שלי, מאופרת לגמרי, מרופדת בכל מקום.
זה רק בשביל הכיף. אני פשוט יוצאת.
זה נורמלי לרצות שמישהו שאת מוצאת אותו אטרקטיבי, יבחין בך.
זו האזהרה, בסדר‏?
זה נורמלי...
לרצות תשומת לב. אפילו במערכת יחסים, עדיין יש לך לב פועם.
את עדיין רוצה שאנשים יאמרו לך שאת אטרקטיבית.
אם את עם הבחור שלך, את מחזיקה לו את היד ואת הולכת,
ואת רואה חתיך, כאילו, ״אתה אוהב את זה״ והוא ״אני אוהב את זה.״ בסדר.
אין נזק, אין נפגעים.
כולנו מנסים את השטויות האלו, כאילו,
"אני אפילו לא מנסה." באמת‏? אז שימי שקית אוכל על הראש. ותחזיקי בצל.
את מנסה, בסדר‏?
את לא צריכה לנסות כל כך חזק, אבל את יוצאת. זה נחמד שמבחינים בך.
אז כולנו עושות את זה. מתאפרות.
דוחסות את עצמנו לאיזה מכנסיים.
דוחפות את כפות רגלי הזאב שלך לעקבים ויוצאות.
- #כפותרגליזאב -
את אפילו לא צדה.
מה אתן עושות, בנות‏? אתן פשוט עומדות בחבורות של שש נשים אחרות.
שש זאבות אחרות.
מתרגזות שאף גבר לא מתחיל אתכן‏?
כן, יש שש מכן.
הוא מפוחד.
אנחנו מתרגזות כל כך מהר כאשר הבחור לא שם לב לכל המאמץ.
אז מה אתן אומרות‏? כאילו, ״זה מסריח, בואו נתקפל.״
אז אתן פשוט זזות...
בענן בושם מסביב לשטח הבר.
אולי הם יותר מתקדמים שלושה מטרים משם.
- #ענןבושם -
אז זה מעלה את השאלה, כנשים,
כפמניסטיות...
אולי חלק... אחד או שני בחורים עצלנים עלולים לתהות בשאלה.
״איך זה שהגבר צריך להתחיל עם הבחורה‏?
את אישה עצמאית.
למה בחורה לא יכולה להתחיל עם בחור‏?
למה הבחורה לא יכולה להתחיל עם הבחור״
תשובה כנה של אלוהים‏? כי עשינו את כל זה.
תעשה, לעזאזל משהו, סקוט. זו התשובה.
זה הרבה.
בסדר.
הרבה. לא אכלתי לחם חמישה חודשים.
זה הרבה, בסדר‏?
חלק גדול מהסיבה שנשים לא מתחילות עם גברים
היא שנשים אינן נתפסות כשוות לגברים.
לכן, כאשר אנו יוצאות מהתפקיד הנשי המסורתי,
ועושות מעשה ומתחילות עם בחור והוא דוחה אותנו,
זה כואב הרבה יותר.
וברמה הביולוגית,
את יודעת, בבסיסך, הוא לא דוחה אותך על סמך הנעליים שלך או התלבושת שלך.
הוא דוחה את...
הביציות שלך.
יש לך את כל האומץ הזה לדבר עם בחור, כאילו, ״תסלח לי, תרצה את הביציות שלי״
״אני לא רוצה את הביציות המזדיינות האלו.״
בבקשה! יש לי רק מעטות.
- #תרצהאתהביציותשלי -
נשים אינן נתפסות כשוות לגברים,
אז זה לא נוח להתחיל עם גבר.
יש הרבה יותר סיכון עבורנו. אולי יום אחד...
באוטופיה שבה גברים ונשים יחשבו כשווים,
אולי יום אחד נוכל להתחיל עם גברים ללא עול בעיות של הערכה עצמית.
אבל כמו שזה כרגע, זה לא משהו שאנחנו יכולות לעשות.
הסבתות שלנו לא התחילו עם גברים.
האמהות שלנו לא התחילו עם גברים. אולי יום אחד.
אולי הדור שלי ישנה את זה. זה מאוחר מדי. אבל...
אולי הדור שלי, עם ההאשטאגים והציוצים,
אולי אנחנו נשנה את זה ככה שהנינות שלנו
יוכלו להתחיל עם גברים. כן, זה חלום, שנעשה את העבודה עכשיו
ככה שהנינות שלנו ידעו את הריגוש
של להתחיל עם גבר מחוץ למסעדת מזון מהיר
בשתיים לפנות בוקר.
זה רק חלום.
סיבה נוספת לכך שנשים לא מתחילות עם גברים היא
שגברים טובים יותר בהתמודדות עם דחייה.
מינית.
נשים לא רגילות להתמודד עם...
עם דחייה... כשזה מגיע לסקס.
אנו רגילות להתמודד עם דחייה כשזה מגיע ל... שליטה על הגוף שלנו,
להחזיק בדעות משלנו, לקבל שכר שווה לזה שגברים מקבלים, אבל...
כזה מגיע ל...
כשזה מגיע לדחייה מינית,
גברים מתמודדים עם זה יותר מנשים כי יש להם יותר ניסיון.
הם מתחילים עם נשים יותר.
שאל את הבחור לידך, ״מתי היית הפעם האחרונה שנדחית מינית״
והוא יהיה, כאילו, ״אתה מתכוון באובר, בדרך לכאן בדואר‏?
כאילו, מאחורי המטוס הזה כשהיית בשירותים תהיה ספציפי."
כי כל גבר יודע...
זה בנוגע לניסיון.
זה בנוגע לכמה פעמים אתה יכול להתחיל עם בחורה.
כי אתה יודע שבסופו של דבר, אחת תגיד כן.
כשגברים התחילו לצאת, זה היה סביב כמות ולא איכות.
כאילו, ״היי, חמודה! את מכוערת בכל מקרה. מה איתך״
אתה ממשיך לעבור את זה.
כל בחור יודע שאתה צריך לנשק הרבה צפרדעים אם אתה הולך לעשות מה, גברים‏?
לזיין צפרדע, נכון מאוד. אז...
כי הוא יודע. הם לו יודו בזה, כל בחור יודע
אם הוא מתחיל עם 20 נשים בלילה,
אחת חייבת לומר כן.
כאילו, זה חייב לקרות באיזשהו שלב, כאילו...
שתיים לפנות בוקר. זה הניסיון האחרון שלו, לפני שריקת הסיום,
האורות נדלקים, הוא כאילו, ״מה איתך״
איזושהי בחורה תסתובב והוא יהיה כאילו, ״בסדר.
נוכל לשטוף את הגבנת שלי לפני שאנחנו עושים אהבה‏?
סתם בצחוק. זו ביצית.
אז...
- #לשטוףאתהגבנתשלי -
באותו אופן, גברים אינם מורשים
להיות בעלי רגשות בחברה שלנו, שזה לא הוגן.
אתם מצופים להתקדם מעבר לזה, לעבוד על זה. להתגבר על זה.
נשים לא מתגברות על...
שום דבר.
לא, אנחנו לא מתגברות.
במקום, אנחנו נאחזות בזה.
אנחנו נאחזות בדחייה הזו.
אנחנו נאחזות בזה.
אנחנו מוציאות את זה מזמן החלל ואנו בוחנות את זה בדיעבד.
אנו שמות את זה בתרחישים שונים.
אנו מביאות מומחים, כמו, ״סטייסי, בואי לפה!
זוכרת את הבחור מפסטיבל קואצ׳לה שלא התקשר שוב‏?
שניסע אל הבית שלו״
- #אלתסעילביתשלו -
ולפעמים... אנחנו נאחזות בכאב של הדחייה שלנו
כל כך חזק...
שזה הופך להיות חלק...
מהכיסוי של האישיות שלנו.
ואז אנחנו מתחילות להשתמש בכאב של דחיית בעבר, גבירותי,
כתירוץ ללמה אנחנו סוג של מוזרות ודפוקות כרגע.
כי הוא גבר איתי בארוחת בוקר,
אז עכשיו אני לא שותה חלב, ואני מעצבנת. כאילו, זה תמיד... משהו.
כל בחורה פה זוכרת כמעט כל פעם שדחו אותה.
עבור אישה, זה לא קורה כל כך כמו לגברים.
וכל אדם זוכר את הפעם הראשונה שדחו אותו. אני אתחיל.
כידה ד׳. אז...
עמדנו לשבת בזמן מעגל.
אני רציתי לשבת ליד ילד שחשבתי שהוא חמוד.
והוא אמר לי ללכת למקום אחר.
עכשיו, הוא מת.
עכשיו אני לא אשב במעגל יותר.
אבל אנחנו מוקירות את הדחיות שלנו.
הן נותנות לנו מרקם ואישיות.
אנחנו לוקחות כל אחת ומסמנות אותה.
אנחנו מסמנים כל בעיה, כל התמרמרות, בצנצנת מייסון משלה.
זה מאוד מחוספס. צמוד. ואנו שמות את זה...
בתוך שק המטען הרגשי שלנו. כל אחת.
הוא גמר איתי כי שכבתי עם אחיו.
הם תאומים. הם היו צריכים ללבוש כובע בצבע אחר או משהו.
סידרו אותי. ואנחנו שמות את זה...
בתוך המטען שלנו, ואנחנו זורקות את המטען הזה על הכתף
ומה אנחנו עושות, בנות‏?
אז אנחנו לוקחות את זה איתנו למערכת היחסים הבאה.
כן. והחלק הטוב ביותר הוא, החבר החדש...
אין לו מושג...
מה את גוררת.
והוא מקבל אותך. כן, הוא מקבל אותך.
לאיחוד החדש.
תיכנסי. את נראית די מגניבה ומתאימה היטב.
ואת כאילו, ״הו, אני כזו!
כן, זה נראה כמו מקום בטוח עבור ל...
לפרוק את החרא שלי!״
עוד סיבה גדולה למה נשים לא מתחילות עם גברים,
היא בגלל שגברים... באופן כללי, לא מוצאים נשים חזקות כאטרקטיביות.
הם לא. הדייטים שלכם הולכים להביט עליכן, כאילו, ״אין סיכוי בייבי. אני אוהב נשים חזקות.״ שטויות במיץ, צ׳אד, בסדר‏?
הם אוהבים פגיעות.
זה מאוד אטרקטיבי כשאישה פגיעה.
למה זה‏?
גברים הם יצורים פיזיים מאוד.
נשים הן מאוד מילוליות. גברים הם מאוד פיזיים.
כאשר אישה פגיעה, באופן היפותטי, זה אומר...
שהיא צריכה עזרה פיזית.
כשגבר מרגיש שהוא יכול לסייע, פיזית,
אז הוא מרגיש נחוץ, וזה גורם לו להרגיש טוב ואטרקטיבי.
כאשר גבר מרגיש שהוא יכול להכניס את עצמו. שום משחק מלים.
לעזאזל. אנחנו עושים מופע קומי. משחק מילים מכוון, בסדר‏?
את חיבת לתת לו משהו לעשות.
אנחנו, כנשים, הרבה פעמים מאשימות גברים
על שאינם מתקשרים כמונו.
נשים מדברות יותר בממוצע מגברים.
זה לא כי אחד טוב או מטומטם מהאחר, ככה שאנחנו.
אנחנו מדברות אליכם. ״אני רוצה להיות תקשורתית בנוגע לתקשורת.
אתה לא אומר כלום. למה‏? אתה לא מתקשר.
ואני רוצה לדבר איתך על כמה שאני שונאת את סטייסי. כשתפגשו, גם אתה תשנא אותה.״
אנחנו חייבים שיהיה לנו...
והוא פשוט יושב שם, כאילו, ״מונגו, לא.״ כאילו, זה מפחיד.
- #מונגולא -
אם יש לך ספק בנוגע לאם בחור מחבב אותך,
אל תחפשי תמיד אחר המילים, חפשי אחר המעשים.
הם יראו לך.
הלוואי ומישהו היה אומר לי את זה כשהייתי בשנות ה-20 שלי.
כשאת צעירה יותר, את חושבת, ״הוא לא שולח הודעה חזרה. הוא עסוק.
הוא בעבודה. המשפחה שלו מתה.״
אין שטויות כאלה.
כאשר בחור מחבב אותך, הוא מופיע.
אם יש לך ספק שהבחור מחבב אותך,
תני לו משהו לעשות.
אם בחור מחבב אותך, הוא יעשה הכל.
האם תישא את הלבנה הנוצצת הזאת של חרא של חתול‏?
והוא כאילו, ״אין בעיה.״
כשבחור מחבב אותך, לשאת את הארנק שלך זה לא עניין.
הם יסחבו את התיק שלך אם הוא כבד.
הם ימלאו דלק ברכב שלך אם את לא רוצה להתעסק.
הם יבדקו מתחת למכסה המנוע עבור...
דברים, לא יודעת. אבל הם יעשו את זה.
זה מאוד אטרקטיבי כשאישה פגיעה וצריכה עזרה.
וזה היסטורית תמיד הייתה הדרך.
לא המצאתי את זה. זה למה המנוח הוא...
"עלמה במצוקה".
לא ״דעתנית לסבית שצריכה עזרה, בנאדם!״
זה למה.
עבור אישה לעשות את זה בעצמה, זה לא אטרקטיבי. נגדיר את זה ככה.
אם כולנו חיות, בסדר‏?
וגברים הם...
אריות.
ונשים הן, כאילו, צבאים.
מה אריה, אם הוא רעב, סביר שירדוף אחרי‏?
הצבאים, רצים ב-90,
משוחררים מעול עניין ההערכה עצמית‏?
כאילו, אני בעלת בית ויש לי דוקטורט.
אני נהנית לחתוך, בדיוק שמתי מקדמה על סירה,
ואני לא שונאת את אבא שלי. קדימה!
או...
תזכרו שהוא רעב. או...
את הצבי עם פרסה שבורה, כאילו, "הצילו, איך כדורסל עובד"
כאילו, מה‏?
ארוחה קלה יותר‏?
הערת שוליים.
אני מודעת לזה שהלביאה מבצעת את הציד ולא האריה.
בואו נדמיין שהאריה רווק ועדיין לא פגש את אשתו. בסדר, אז...
ענינו על שאלות הזואולוגים.
אז...
אני אבדר פה,
ואולי נשים בחייך שאת מחשיבה לחזקות יעמדו לפניך
ויאמרו לך, ״תהי חזקה, תעשי זאת בדרכך, תהי קשוחה.״
זה דבר אחד לומר את זה, ועבור הרבה נשים
קשה מאוד לחיות את זה
כשכל דבר שאנחנו חושבות אומר לנו את ההפך.
כל סרט שראינו מאז שאנחנו ילדות קטנות
הוא בעל מסר הפוך.
בסרטים, זו לא הבחורה החזקה,
הבחורה המצחיקה, הבחורה האמיצה,
הבחורה החכמה, הבחורה הקולנית, הבחורה עם הדעה שמשיגה את הבחור השווה.
לא, בחורות כמוני, מקבלות את סטיב ז׳ואן וג׳ואן היל. כאילו, זה מה...
היא מצחיקה, הוא נראה מצחיק, ואז הם יזדיינו מצחיק ויעריכו זה את זה.
וזה תמיד...
זאת תמיד הבחורה השקטה.
נכון, הבחורה החדשה שמקבלת, כאילו, צ'אנינג טייטום.
זה תמיד הבחורה שלא מבינה כמה שהיא יפה.
הבחורה שלא מצחיקה ושאין לה דעה.
המסר של זה הוא, ״זה נכון. זה נכון, בנות.
גברים לא אוהבים נשים דעתניות, אז תסתמי, מתוקה.״
זה תמיד הבחורה שלא יודעת שהיא שווה.
שדרך אגב, זהו האב טיפוס ההוליוודי שטויות.
זה שטויות.
כי את יודעת כשאת שווה.
אף אחד לא הולך, כאילו,
״מה אני עושה עם הציצים הענקיים האלו והרגליים הרזות״
- #אתיודעתכשאתשווה -
איך הגעתי למסלול הזה של ויקטוריה'ס סיקרט‏? אני נחנקת משיער המשי שלי. "
כאילו, אתם יודעים.
אנחנו ממשיכים לראות את אותו סיפור שוב ושוב.
על הבחורה שלא בטוחה בעצמה,
והבחור רואה דרך זה,
והיא מבינה כמה שהיא יפה ומורידה את המשקפיים שלה...
זה אותו דבר.
תמיד הבחורה, כאילו, ״אני לא יודעת אם כדאי שאצא.״
הבנות שיוצאות שאולי נהנות מגופן, בטוחות בעצמן,
הן כאילו, ״בואו נצא!״
אני לא יודעת. אני צריכה להישאר בבית. מעולה לא עזבת את הבית לפני כן.״
אנחנו לוקחות אותך החוצה. בואו נלך לשתות, לרקוד...
אני צריכה להישאר פה. להישאר וללמוד.
אנחנו בנות 35. על מה לעזאזל את מדברת‏? בואי נלך!
ניכנס למועדון לילה,
כל הבחורות עם הביטחון רוקדות, הן נהנות.
כאילו, "היי, צ'אנינג טאטום!" הוא, "אחר כך, זונות. אני רוצה אותה!״
כל הבחורות...
״אותה.״
נחתוך לגיבור שלנו, היא פשוט יושבת שם בפינה, רק...
אולי היא לבקשה, כאילו, חולצה משעממת למועדון. אין לה מושג.
היא קוראת ספר.
אולי יש לה שיער חום. מה שלא יהיה.
לפני שמתחילים להיפגע וכל זה,
תסתכלו על הגבות של כולנו. לכולנו יש שיער חום, בסדר.
אולי לא לך, אני לא יודעת.
אני לא רואה אף נורווגי פה, בסדר‏?
זו לא בדיחה שנועדה לבייש איזושהי אישה.
זו לא בדיחה על זה.
לא משנה איזה סוג אישה את,
שקטה, שמנה, קטנה, גדולה או גבוה,
קולנית, לא יודעת הרבה, יש לך זימים,
איזה סוג של אישה שאת...
את צודקת.
זהו זה.
מה שבחרתן להיות...
מה שאתן רוצות להיות...
את צודקת בלהיות ככה כל עוד את מאושרת.
הנקודה שלי אלייך היא, אם את הטיפוס הביישן,
אם לא מזמינים אותך לרקוד,
אם את סיגלית מכווצת,
אם את... מטאפורה פרחונית אחרת שקשורה ל...
להיות מופנמת, הנקודה שלי אליך
שאת לא רוצה את הבחור שרוצה אותך בגלל האנרגיה הזו.
בחור שרוצה בחורה כי היא נראית מפוחדת...
הוא טורף מיני.
בסדר‏?
כל הבחורות האלו שהוא יכל להתחיל איתן,
הוא בוחר את האחת שרועדת כמו צ'יוואווה רטובה.
כמו קיפוד רחוב עצבני בפינה
שמשרד כל מיני מסרים של ״לא״.
את לא רוצה את הבחור שניפגש, כאילו, ״תסלחי לי.
לא יכולתי שלא להבחין שאת נראית מפוחדת.
רוצה לראות את הזין שלי״ אז...
״יצאתי עם החברים שלי.
לא חיפשתי אף אחת.
וראיתי אותה.״
הרעיון...
שבהגדרת חיי לילה...
שהגבר אי פעם יראה את הבחורה...
לפני שהבחורה מבחינה בגבר.
לא.
נשים הן נבונות, אבל יתר על כן, נשים הן אלה עם השעונים הביולוגיים.
נשים הן אלה עם חיי המדף שנקבעו מראש.
נשים הן אלה שנטענות מקצה העקבים הגבוהים.
יש לנו חמש שעות לפני שאנחנו מורידות אותם
ולצעוד דרך הלובי עם רגל שטוחה, בסדר.
נשים הן אלו שעורם ובסיסן מתייבשים
עם כל משקה אלכוהולי שנכנס.
אנחנו אלה על שלחוצות מהזמן, עם לוח הזמנים, בסדר‏?
אתה ראית אותי קודם‏? שטויות, בן זונה.
אני הבחנתי בך!
כאילו, בשנייה שנכנסת פנימה.
חברה נכנסים בחבורה, לא מודעים, כאילו, ״עדיף שאמלא את טור,
או שאהפוך לדלעת בחצות.״ אתם אפילו לא...
אתה נכנסת, אני כבר צדתי יחד עם עוד חמש נשים.
הוא נכנס פנימה ואני, כאילו, ״תעצרו!״
ואז אנחנו ארבנו סביבך.
הקפתי אותך, קלטתי אותך, כמו רועה גרמני.
מרחרח חומרי נפץ בחול, בן זונה. כאילו, אנחנו...
הרבה פעמים, גברים מתגאים בכך שהם חדי הבחנה, נכון‏?
אי פעם פגשת בחור שבמסעדה לא יכול לשבת עם הגב לדלת‏?
"אני צריך לשבת עם הגב לקיר כדי שאוכל להעריך את כל הנכנסים
ונקודות יציאה. אני חייב לוודא ש...״
בסדר, בזמן שאתה בוחן את כל האנשים שאוכלים במסעדה,
אני בחנתי את האשראי שלך, בסדר‏?
בזמן שאתה עושה ריגול מנגד,
בחנתי אותך מלמעלה עד למטה, עשיתי לך בדיקת שומה לפני הסרטן.
זה שפיר, תמשיך הלאה. הסתכלתי על הכל.
״אני אלפא. אני חייב להסתכל על הדלת.״
אם אי פעם יצאתם עם גבר שאומר שהוא אלפא...
הוא בטא. אז...
אריה לא אומר לך שהוא אריה.
הוא פשוט נותן לבחורה לצוד עבורו. בסדר, אז...
- #הואבטא -
אז, אנחנו מסתכלות על הכל. אתם חושבים שגברים שופטים נשים בחומרה‏?
הם אכן כך. אבל, רבותי, אין לכם מושג על מה אנחנו מסתכלות.
אנחנו שופטות את השיער שלכם, את הנעליים,
אנחנו סורקות אתכם, כמו טורפים.
כל אטום, כל מולקולה של די.אן.איי, אנחנו עוברות על זה כמו...
״סריקה לגילוי אי נורמליות פיזית.
האם הוא מקריח בסדר, אבל האם זה בצורה מוזרה‏?
האם זה זקן תיש מה קורה שם‏?
האם חולצתו פתוחה נמוך מדי עבור האתניות שלו‏?
האם הוא לובש ג'ינס רקומים‏?
אם כן, האם הוא זכר אירופי או סתם מישהו מאריזונה"
כאילו, אנחנו עוברות על זה.
אנחנו עוברות על זה.
- #סורקותאחר -
אנחנו לא בודקות לראות אם אתה הבחור הכי שווה בעולם. לא.
אנחנו רק מעריכות האם אתה 50 אחוז אטרקטיבי מספיק
שאנחנו רוצות לעשות את המאמץ כדי לשים את עצמנו במסלול שלך.
אז, בעוד שעה, אחרי משקה או שניים, לכם רבותי, יש את הלוקסוס
של להסתובב ולהיות כאילו, ״הו, סלחי לי, לא יכולתי שלא להבחין.״
ואז אנחנו מסתובבות, כאילו...
באמת‏?
זהו זה. פשוט מכינות את זה עבורכם כדי לעשות.
הרבה פעמים זה לא כזה קל. כאילו, אנו עלולות לראות בחור שנחשוב שהוא חמוד...
והוא לא יבחין בנו, אז עלינו לגרום לכם... להבחין בנו.
הרבה פעמים, נגרום לחברות שלנו לעזור. כל בחורה עושה את זה.
יש שם בחור שאת חושבת שהוא חמוד, ואת כאילו, ״בואי לכאן.
רואה את הבחור הזה, שם‏?
שם.
רואה אותו רואה את הבחור‏? את מסתכלת‏?
אל תסתכלי! רואה אותו את מסתכלת‏?
הוא מסתכל הוא מסתכל‏? תתחילי לרקוד.
בואי לכאן, תמשיכי לדבר. תגידי משהו מצחיק שלא אראה כמו מטומטמת.״
את מנסה לשדר...
את האווירה הזו שאת חסרת דאגות.
כי את, ואת לא משקרת בנוגע לזה, את רוצה שהוא יסתכל לכיוונך, כאילו,
״לעולם לא תהיה אחרת, מעולם לא הייתה אחרת. היא האחת.״
את רוצה שהוא יהיה שבוי.
״היא נראית כמו מישהי שלא צריכה גבר, כה חסרת דאגות.״
אני כה חסרת דאגות, לא משתמשת בקונדומים!
כל כך לא מתאמצת.
אם הוא היה קרוב, הוא לא היה שומע את זה. מרחוק, את רוצה שהוא ישמע...
ספורט.
אם הוא היה קרוב, מה שהוא היה שומע למעשה זה את...
כאילו את מנסה כל כך חזק.
בבקשה!
הוא הולך למצוא אותך, הוא יראה אותך באיזושהי נקודה.
יש מספר מוגבל של מקומות בבאר, במועדון, שהעיניים שלך יכולות להתמקד בהן.
הוא הולך לראות אותך. זה החלק החשוב בנות, בסדר‏?
אתן שם בחוץ, זה מצב תחרותי.
ישנן הרבה בחורות, ישנם הרבה בארים.
הוא הולך להסתכל עלייך, זו ההזדמנות שלך, בסדר‏?
זהו זה. יש לך רק הזדמנות אחת.
זה כמו ״8 מייל״, אבל עם פילטר. בתקווה שאין קיא על החולצה שלך.
אולי זה דבר טוב. הוא יחשוב ״היא חוגגת!״ לא יודעת.
הוא הולך להסתכל, האורות הולכים לשקף ולשחזר,
והן יכו בשניכם והוא יראה אותך,
וזוהי ההזדמנות שלכן, גברותי, לתקוע את זה, ולעמוד בפוזה,
כמו טווס בחום שאת. רק...
אל תרקדי ככה.
מעט תובנות של מופע בידור,
והסיכון והתגמול שבבחירת בדיחות מסוימות.
הבדיחה היא סיכון כי אני מבינה
שלא כולם כאן יודעים... איך טווס נשמע.
אבל עבור ה-12 מכן שיודעים,
זה היה כל כך שווה את זה עבורי.
והיתר,
החדשות הטובות הן שמעולם לא שמעתם טווס,
כי זה היה, כאילו, אחד מעשרת החיקויים הטובים ביותר שתשמעו...
הלילה.
אני שונאת את זה. אני שונא את הרעש. מותר לי לצחוק על טווסים,
כי גדלתי איתם.
מה שאני מוצאת כה מטריד, אם אסטה מהסטנד אפ
לשיחת TED על אורניתולוגיה במשך שתי שניות...
זו הטבילה בקריאה להזדווגות שנותנת לי...
זה פשוט לא...
אנחנו, כחובבי העופות, שזה למה באתם למופע של ...
תהנו מעקביות בקריאה להזדווגות.
כאילו, עורב יהיה כמו...
וזה פשוט ממשיך. נכון‏?
והיונה, זה פשוט...
נכון‏?
היונה והציפור שהיא מלווה לה כסף, פשוט...
נכון‏? וכולנו יודעים שסִבְּכִי עושה כאילו...
״אני סִבְּכִי.״ לא יודעת. ואז...
והנשר הקירח הוא, כאילו,
"חופש מזויין!" טוב אז...
אנחנו יודעים.
עבורי, הטווס נשמע כמו זונה עייפה.
כאילו הוא פשוט עומד בפינה, כאילו, ״רוצה להזדיין או מה‏?
כבר שילמתי על החדש.״
עוד הערת שוליים, הבנתי שהטווס הוא הזכר.
הם אלה עם הנוצות.
הטווס הנשי הוא טוסה. הצבעים שלהן מושתקים.
אז באמת, זו בדיחה פמניסטית כי זה על זנות גברית.
מממ, בסדר, אז...
את הטווס והוא רואה אותך, והוא בא אלייך. "לא יכולתי שלא להבחין..."
ואתם מתחילים לדבר, אולי שותים משהו,
אולי תרקדו, אולי תחליפו מספרים, אולי תתחילו לצאת.
עכשיו, אני חושבת שההתחלה של כל מערכת יחסים
היא החלק הכי מרגשת בכל מערכת יחסים.
אמנם, אני עדיין לא נשוי,
אז, טכנית, היו לי רק התחלות של מערכות יחסים.
אני לא יודעת. אני לא יכולה לומר אמפירית כמה כיף להיות נשואה.
אומר לכם במופע הקומדי המיוחד הבא איך זה.
אבל איני יודעת.
ההתחלה של מערכת יחסים היא מרגשת בגלל שהיא חדשה לגמרי.
שניכם מתנהגים הכי טוב שאתם יכולים,
זה עדיין מחשמל,
אתם עדיין לא בטוחים בנוגע להיסטוריה של מחלות נפש במשפחות אחד של השניה.
זה כיף.
והחלק הכי מורט עצבים במערכת יחסים חדשה
כשאתם צעירים,
הוא הפעם הראשונה שבחור בא אלייך לדירה שלך.
כי זה לכאורה כמו זמן האודישן של החברה שלך.
את רוצה שהוא יבוא ויהיה כאילו, ״זה כל כך ביתי. אני רוצה להישאר לנצח.״
כן, בוא תתקרב. כאילו, זה מה שאת רוצה.
את מנסה כל כך חזק בשנות ה-20 שלך, נכון‏?
כי את צעירה, וזה כיף. אלו שנות ה-20 שלך. בשנות ה-30...
בשנות ה-30 שלך, מישהו דופק לך בדלת, את פותחת,
את במגפי קרב, שום דבר אחר, ופח האשפה עולה באש, את כאילו,
״ברוכים הבאים לכיפת הזיונים, סקוט.״
- #ברוכיםהבאיםלכיפתהזיונים -
כרטיס בסדר, אז...
אבל זה מעניין, בשנות ה-20, זה משחק נפשי מוזר.
בחורים באים אלייך בפעם הראשונה, את מנסה ליישב
את הבית היפה שאימא של שמרה שגרת בו כשגדלת,
עם הבית היפה שכאילו, פינטרסט אומר שאמור להיות לך.
והעובדה שאין לך כסף בכלל, אז...
שאקנה שטיח או שאוכל ארוחת ערב‏? לא יודעת.
זה כל כך קשה.
בחורים באים אלייך, את מנקה
כמו שלא ניקית מעולם, וזה קשה.
בגלל שנשים באופן חשאי... מלוכלכות.
אף אחד לא רוצה לצחוק על זה. ״לא אני!״
ואף בחור לא רוצה לדמיין, כאילו, ״אין סיכוי, החברה שלי לוהטת.״
כן אתה חושב שיש לך חברה לוהטת‏? תבדוק את הקונסולה המרכזית ברכב שלה.
היא מחזיקה ברכב הזה כבר עשור.
כל שנה, הזבל רק נערם.
אתה פותח את זה, כאילו, ״לא ידעתי שאקיורה באה עם קפסולת זמן!״ אתה סוגר את זה.
אתה פותח את זה שוב.
את שומע ״הצילו!״ יש שם משהו.
זוהי ערמת הטינופת הסודית שלנו, בסדר‏?
זה ״עכשיו זה מה שאני מכנה תקליטור מוסיקה״. "במקרה שהם יחזרו!" כן.
זה אחד מאותם כבלים שמתחברים מנגן הקלטת אל נגן התקליטורים.
זה לק שנשפך, זה קצת אבק של מריחואנה.
זה... ספריי לגוף, כי את מעדיפה להריח כמו חשפנית ולא כמו מריחואנה.
זה... זו סוכריית שפתיים בטעם של ד״ר פפר,
זה פשוט... שוכב שם עם חתך בצוואר השעווה,
כאילו, ״תגידו לילדים שלי שמתי בסדר.״ כאילו זה...
זה מטען לאייפון 4.
אלו מפיות של מקדונלדס.
זה צ׳יפס.
תכפיל את הקונסולה המרכזית במיליון...
בדירה שלה.
את פשוט מנקה עם מטליות ומגבונים.
זה כמו ארץ הפלאות של החורף עם מגבוני נייר.
את פשוט דוחפת חרא מתחת לשטיח.
את לא בנית מדף, לא יודעת איך זה עובד לעזאזל.
את פשוט מזיזה הכל, את לוקחת הכל...
את שמה את המעילים שלך התנור. שורפת אותם! אני חיה באל.איי. קח הכל.
לוקחת את החתול ושמה אותו בסל. רק לעכשיו, מרבל. לא יודעת איך הוא מרגיש לגבי חתולים. לוקחת הכל, את מנקה. את מגבה חדרים חדשים בדירה שלך.
איך זה שהדוד מקבל ארון משלו‏? לעזאזל!
את מתחננת לשותפה שלך, ״בבקשה, פשוט תישארי בחדר שלך.
את כל כך דוחה.״
היא שם, על פסגת עטיפות של וונדיס, אומרת, ״בסדר!
תשלחי לי תמונות זין.״ הלו. תסגרי את הדלת.
מנקה. מדליקה נרות יער, כאילו זה מסה קתולית מזוינת.
מריח כמו חזיר פה! את רק מנסה לעשות את זה נחמד.
הוא פותח את הדלת. את, כאילו ״הי!״ הוא נכנס פנימה. הוא, כאילו,
״הו, המקום מגניב.״ את, כאילו, ״לך תזדיין.״
ויש אומנות, דרך אגב,
למה שאת לובשת בפעם הראשונה שבחור מגיע לדירה שלך בלילה.
את לא רוצה ללבוש... מה שלבשת במהלך היום.
לא את בגדי העבודה שלך. את לא רוצה ללבוש את בגדי היום יום שלך, כי...
כי זה זמן ערב.
מה אם זה היה סוף המופע שלי‏?
הייתי מכה את הראש שלי.
את לא רוצה ללבוש את הבגדים האזרחיים שלך, בסדר.
כי היה לך את כל היום. אולי הזעת בהם, הם דוחים.
אולם, בקצה השני של הספקטרום,
את לא רוצה ללכת, כאילו, סקסי במיוחד בפעם הראשונה שבחור בא אלייך.
פשוט תרגעי. את לא רוצה ללבוש עיטורי פטמות. עכשיו...
כמה נשים הן כאילו, ״חכי רגע.״
אני האישה שעמדה פה לפני כן
ואעמוד פה לפנייך שוב ואגיד לך
שאת יכולה ללבוש מה שאת רוצה.
זה לא נותן לגבר את הזכות לשים עלייך את הידיים שלו. לא תמיד אומר לא.
זה חד משמעי.
לא אומר לא. ילדי גן ילדים מקבלים את זה.
אני לא יודעת למה אנחנו שוכחים את זה כגברים מבוגרים, אבל...
לא אומר לא. זה פחות בנוגע לזה,
ויותר על סתם להיות אדיב נפשית לאדם האחר.
את תופיעי בזה, הוא יהיה, כאילו, ״הו, אלוהים!״
והדם ילך מכאן אל הזין שלו, הוא ידחוף את עצמו,
הוא יתבע אותך, ולך אין שום כסף. אז...
פשוט תהי נחמדה, בגלל, נפשית, זה כאילו,
״אולי היא רוצה אותי. אני לא יודע. הו, אלוהים.״ זה מתסכל.
אתן יודעות, בנות, זה יהיה אם היה לכן את היום הכי גרוע,
אתן באות הבייתה לחבר שלכן, כאילו...
״זה היום הגרוע ביותר.
פוטרתי, ו...
בכיתי ליד כולם ו... אכלתי את הצ׳יפס ההוא מהרכב שלי.
זה היה פשוט יום כל כך קשה.״
החבר שלך יהיה כאילו, ״או, בייבי. רוצה לדבר על זה״ ואת כאילו, ״כן.״
והוא, ״סתם צוחק, פסיכית.״ ככה זה יהיה.
אז השאלה היא, אם אני לא יכולה ללבוש בגדי עבודה, לא יכולה ללבוש עיטורי פטמות,
מה על בחורה לעשות‏?
יש סוג שלם של ביניים,
סוג הלבוש של אחרי ארוחת ערב, לפני זמן מיטה.
זוהי קטגוריה שלמה של לבוש
שאת, כאישה, התמחת בה מבלי להבין זאת.
הקטגוריה נקראת
ללבוש אתלטיס.
זוהי קטגורית לבוש שלמה.
זהו קטגורית לבוש של מיליארדי דולרים
המבוססת על הרעיון שכאשה,
לפעמים אין לך זמן להחליף
כשאת הולכת מחדר הישיבות לפילאטיס. אין שום סיכוי.
את חייבת להיות מוכנה.
לפעמים את הולכת ישר מספינינג לניתוח לב פתוח,
ואת חייבת להראות טוב. זה...
ספינינג לניתוח לב פתוח‏? מה עם מהמיטה שלי לספה‏?
על מה לעזאזל אתן מדברות‏?
אז מה זה לבוש אתלטיס זהו מראה אתלטי שאת לא באמת תתאמני בו.
נכון אז זה... מכנסי יוגה עם, כאילו, פס מירוץ.
את פשוט, רצה אל החטיף.
- #מרוץאלהחטיףשלך -
לפעמים זה כאילו גופיה מורכבת...
היא כאילו לא בדיוק תומכת.
הן כאילו, ״זה בלי גב.״
מה את עושה‏? ״את לא לובשת חזיה.״
אני מצטערת, מה לעזאזל אתה אמרת‏?
אני לא לובשת חזיה‏?
אז אם החלק האתלטי יגיע ואני אצטרך לרוץ, זה פשוט יהיה...
לא!
כל החיים שלי... הם נדנדו לי,
״זו גופיה, יש מדף מובנה בתוכה.״
זה... מדף לך תזדיין, בסדר‏?
אני רוצה חזיה.
אני רוצה חזיה!
- #מדףלךתזדיין‏? -
אנחנו עושים את זה. לפעמים נשים חזית פוש-אפ מתחת לגופיה. נראה את הרצועות. אלו חייבות להיות רצועות חמודות. לא בז׳.
אף אחד לא הולך, ״הו, בז׳.״
כמו ארגמן. כי זה לא סקסי כמו אדום.
ארגמן זה כאילו, ״אולי נזדיין.״ אדום זה, ״אנחנו הולכים להזדיין!״
חזית פוש-אפ. זה מה שאנחנו עושים עבורכם, רבותי.
אין לכם מושג... על ההקרבות.
חזית פוש-אפ. אף אישה פה לא לובשת חזית פוש-אפ כשהיא בבית עם שפעת.
אף אחת לא אמרת, ״אני פשוט אוהבת את זה שהפיטמות קרובות ללשון שלי.״
זה פשוט בטוח יותר ככה.
הוא יושב לו בנוחות שלו.
את כבולה שם, יושבת עם חזית הפוש-אפ על הספה שלך,
שותה עם הבחור הזה שאת יוצאת איתו.
הוא מוריד את החולצה והנעליים.
את נחנקת מהציצים של עצמך, צופים ב״ציידי הבתים״.
כתר דפוס.
אז, את כולך לבושה, יש לכם לילה נחמד. אתם ישנים יחד, אולי לא.
זה לא מה שאני מעוניינת בו. מה שאני רוצה לדבר עליו הוא הבוקר למחרת.
כשהוא הולך לעזוב.
מה שתמיד מצאתי כל כך מלבב בגברים...
אני מוצאת הרבה דברים מלבבים בכם.
אבל...
את חושבת... נשארנו...
זה ביחד...
ברגע שאתה לא פה.
אין לך מושג.
אין להם מושג... אילו שקרים מסתתרים.
אין לכם מושג... שמתחת לשיער, ולאיפור, ולריסים,
והמדף, והחזיה...
בכל אישה,
טמון הלב הפועם
הרעב...
המותש...
המעוצבן...
של ההיא-דרקון!
- #היאדרקון -
והיא מחכה לצאת. היא יוצאת כל כמה שעות.
כמו דעות, זיעה, שתן. אני מקווה שתשתין יותר מכל כמה שעות, עדיין.
היא מוכרחה. אתה חייב לשחרר אותה, והיא מחכה.
וחבר, זה לוקח נצח לעזוב, הוא כאילו,
״בסדר, אני מניח שאתקשר אלייך אחר-כך.״
והדרקון שלך כאילו, ״צא!״
צא. אני חייבת לחרבן. צא!
תיפטרי ממנו. אני חייבת להיכנס לשירותים האלו שאני חולקת עם עוד אישה בוגרת
ולהוריד שם חירבון של דינוזאור,
ואז לשלוח לו תמונה כאילו אני עושה משהו לוהט.״
היי. ״צא החוצה!״
אני מרגישה שהבחורים פה לא מאמינים לי.
זה שובר לי את הלב. אני רוצה שתבטחו בי, בסדר‏?
אתה לא מאמינים לי שיש דרקון בכל אישה.
אוכיח לכם את זה. אתם מוכנים‏?
אין רוכסנים, בסדר.
אתן לכם להוכיח את זה לעצמכם. מחר, כשתעזבו את הבחורה שלכם,
בסדר, ואתם אומרים שלו בדלת...
הנה מה שאתם רוצים לעשות.
תסתכלו עמוק לתוך עיניה.
זה נהדר, בכלל, היא תהיה כאילו, ״הו, אלוהים, הוא מהופנט על ידי.
זה מדהים. הולך לי מדהים.״
נהדר, תנו לה לחשוב את זה.
זה קונה לכם זמן, רבותי. בגלל שמה שאתם מחפשים בעיניים שלה
הוא כמו קרום שקוף, אוקיי.
למי שלא יודע, זה הכיסוי שמתחת לכיסוי שמרחיק את החול בחוץ
אתם צריכים יותר ״עולם מופלא״ של נטפליקס בחיים, בסדר.
זה מה שאתם מחפשים.
אם אתם רוצים לראות... את הדרקון יוצא לבד,
פשוט תאריכו את הפרידה, כי הדרקון הזה יוצא.
אין שום דבר שניתן לעשות בנוגע לזה. פשוט תמתינו עוד קצת.
בסדר, טוב, יש לי את המספר שלך, נכון‏? תני לי לבדוק בטלפון.
בסדר, נהדר, יש לך את המספר שלי. ביי!
את פשוט טסה מסביב לדירת הסטודיו שלך.
את לא יכולה לצאת החוצה. ירו בך.
כאילו, זה לא מעלה המלך המזורגג. את לא יכולה.
את עושה את זה בשביל הסיבולת לב-ריאה.
דפיקות קטנות, גבירותי. אנחנו נותנות טון, מתקשחות.
את עפה לתוך המטבח.
את נוחתת על הדלפק.
את רעבה, נכון‏? אז את מוציאה טפר.
את משפדת שרוול שלם של אוראו.
את צולה את זה.
גוף הדרקון שלך והנאדים אינם הדברים היחידים שהחזקת כל הלילה.
החזקת גם... את הכוונות שלך.
יש לנו הרגל מגונה בחברה שלנו
של תיוג נשים נשים אכזרי מאוד ודברים לא הוגנים
כאשר הן מביעות את הרצון שלהן לדברים נורמליים מאוד.
מונוגמיה, בלעדיות, מערכת יחסים,
משפחה, תינוקות. בסדר‏?
אנחנו אוהבים לקרוא להן נואשות, עצובות, פסיכיות, לחוצות ילדים.
״אנחנו נשואים שש שנים.
היא כבר קוצה ילד! אני גבר זיין! הן לא יכולות להשיג אותי.״
זה מאוד נורמלי לרצות את הדברים האלו.
ואנחנו אוהבים לנזוף בנשים על זה.
וככה, כאישה, לפעמים אנו לא אומרות את האמת שלנו.
את יוצאת לדייט ראשון, ובחור שואל אותך, ״את רוצה ילדים״
ואת אמרת לא.
או שאת לא יודעת.
כשאת יודעת. כי את לא רוצה מה‏?
להבריח אותם.
דרך אגב...
אם את מסוג הנשים שלא רוצות ילדים, את עדיין אישה.
הבדיחה הזו לא עלייך. חכי בתור, בסדר.
עוד ״דרך אגב״.
רבותי...
אתה שואל בחורה אם היא רוצה להביא ילדים, והיא עונה שכן...
זה לא בהכרח אומר שאיתך.
וזה מעניין...
כי ההשקפה שלכם בנוגע למערכות יחסים או נישואים או ילדים
משתנה ככה שאתם מתבגרים.
כמה בנות נמצאות בקהל, בשנות ה-20 לחייכן,
הן כאילו, ״מה שלא יהיה, בת מילניום מבוגרת. לא אכפת לי.
אני בת 20. אני הולכת להיות צועניה ולייצר תכשיטים מאפים של חתולים.
כן, לא אכפת לי.״
אני מבינה את זה. זה הוגן לגמרי. הייתי ככה בנקודה מסויימת.
החברה אומרת לך את זה שוב ושוב. הם אומרים, ״בת כמה את״ ״אני בת 23.״
״הו, אלוהים, יש לך כל כך הרבה זמן.״
ויש לך.
אבל לא הרבה.
אז...
זה לא עניין של החלטה עכשיו, זה על לא למחוק את זה לגמרי.
כי אני מעולם לא חשבתי על זה, אמת לאמיתה.
לא הייתי נגד או בעד. הנחתי שיהיה לי חבר, החיים ממשיכים.
כשהייתי בשנות ה-20 שלי, אהבתי, אני עדיין. סטנד אפ, לטייל, לעבוד.
והנחתי, כשאהיה בת 30, הממשלה מנפיקה לך
בית, בעל שנראה בסדר, תינוק, צמח, ואת מוכנה!
מעולם לא חשבתי על זה.
וזה מעניין, כי התגובה שלי לילדים,
ואני לא יודעת כמה ילדים אני רוצה.
אני לא רוצה ״משפחת דגר״, אבל אולי אחד.
אחד זה מגניב. לא יודעת.
אהיה בשדה התעופה בשנות ה-20 שלי ואשמע תינוק בוכה.
כל הנשים יהיו כאילו, ״הו, אלוהים, זה ילד.״
ואני ״הו, אלוהים, אל תשב לידי. כאילו, זה הכל. שיהיה רחוק.״
זה מעניין, כי מעולם לא חשבתי על זה.
זה משתנה מעט, הכימיה, האופן שבו את חושבת על זה.
הייתי במטוס לא מזמן.
היה שם תינוק.
והתינוק עשה טעות גדולה.
כי התינוק הזה...
נתן לרגל השמנמנה שלו...
להישאר מחוץ לשמיכונת שלו.
הייתי חייבת למחוץ אותו.
הייתי כאילו, ״מה זה ההרגש...״ מצאתי את עצמי נעה לכיוון האימא.
ואני ידעתי... באופן מהותי, ידעתי...
שהיא תתן לי למחוץ לו את הרגל.
כי נשים לא מפחדות מנשים אחרות.
כשזה מגיע לילדים, שלא כמו בסולם התאגידי או בדייטים, אבל...
היא יודעת שאני לא מוזרה ואין לי כוונות לפגוע בתינוק.
זה משהו שאנו יכולות לסחור בו כנשים.
נשים לא מפחדות.
מאוחר בלילה, אם אישה צועדת לכיוונך, את לא חוצה לצד השני.
ובכן, את כן, אם היא כמו,"היפו סגול!"
כשאת במעלית ואישה נכנסת פנימה,
את לא אוחזת בתיק שלך, את זזה אחורה טיפה.
נשים אינן מפחידות ונשים אינן מוזרות.
זה דבר חשוב לזכור.
לא משנה במה מאשימים אותנו, ומאשימים אותנו בהרבה,
דברים כמו הזדקנות, דברים שניתן לשלוט עליהם לגמרי.
לא משנה כמה את עולה במשקל או מתקמטת,
לא משנה כמה דעתנית את, לא משנה למה את הופכת כאישה,
נשים תמיד מתקבלות בברכה בפארקים ציבוריים וימי הולדת של ילדים.
תמיד. אני יכול ללכת לבית ספר יסודי עכשיו
בחלוק בית חולים, עם דביבון על רצועה...
והילדים יהיו, כאילו, ״יש לך כלב מוזר.״
בגלל העובדה הטבועה שנשים אינן מוזרות.
גברים.
כל שעליכם לעשות הוא לסדר חלק משיערכם לא כמו שצריך.
אז אני קמה ליד התינוק הזה, אני מנגבת את הזיעה מהחזיה שלי,
אני מרגיעה את עצמי ואומרת לאישה, סלחי לי, היי.
אני צריכה למחוץ את הרגל של התינוק שלך.״
- #רגלתינוק -
היא הייתה, כאילו, ״כמובן! לכי על זה!
קוראים לו צ׳רלי.״ היא נתנה לי את סוג הדם שלו, מספר הזהות שלו...
ישנה אומנות במעיכת רגל תינוק. את לא באמת מוחצת.
את משתמשת בכריות האצבעות,
ואת שמה אותן ככה, ומנדנדת קלות...
מאפשרת לשומן להתערבל במהירות...
כל כך מהר שזה נראה כמו זרימת נוזל,
לא כמו נפנוף כנף של יונק דבש, בסדר.
ככה אני נותנת ״עבודת יד״.
כל לחץ שהייתי מפעילה על הרגל, הייתי מסיטה מעלה אל הגב,
ואת טוחנת את זה.
כאשר אתה מרגיש אמייל מתנפץ, ככה אתה יודע
שאת צריכה לעוף משם, בסדר.
את יודעת שאת בתפוסה מקסימלית של חמידות
כאשר את מתחילה לעשות איומים מוסווים קטנים לילד.
אוכל לך את הרגל.
אנשך את האף הזה.
האימא בעניין! היא כאילו, ״תאכלי את הרגל המזדיינת!״
אני אוכל את הרגל הזה. ״תנשכי את האף המזדיין!״ אני אוכל את האף הזה.
כולם בעניין, חוץ מהילד שמתנהג כמבוגר. הוא כאילו,
״מה לעזאזל קורה״
רגל תינוק.
אז... חזרה לנרטיב המקורי. את דרקון במטבח שלך.
והרגשות האימהיים האלו, אנחנו לא צריכות להגביל את זה רק נשים.
אבהי, הורי. הדחפים האימהיים האלה מתחילים להתנפח.
כי הם לא ממומשים. לא ביטאת אותם בדייט אתמול בלילה
שאת עלולה, יום אחד, אולי, עם האדם הנכון, תרצי ילדים.
זה מתנפח, את יושבת שם, אוכלת את האוראו, כאילו...
תינוק.
אני רוצה ילד.
משפחה. תינוק.
מי התינוק‏?
את מסתכלת על מי עושה 100 אחוז במימוש הצרכים ההוריים שלנו‏?
חיות המחמד שלנו.
מי התינוק‏?
הגלב שלך יושב שם, כאילו,
״הו, שיט, זה אני!״
ואת גורפת אותו, את לא נותן לו הזדמנות לרוץ.
את מניפה את כל ארבעת הרגליים, דניאל-סאן, כאילו...
ואת זורקת אותו על הגב! הכלבים, כאילו, ״זה לא טבעי!״
ואז את מתחילה להרעיד אותו. עכשיו את פסיכופטית.
מי התינוק והכלב כאילו, ״בבקשה, יש לי בחילה!״
אתה מלאך. מי רוצה נשיקות, מי רוצה נשיקות‏?
הכלב לא יודע שהן נשיקות.
כל מה שהכלב רואה הן ניבי המלתעות שלך שמגיעות אל פניו.
השן הזאת כאן היא שמאפשרת לו לדעת שאת טורפת מזוינת.
בני אדם לא מתקרבים ככה לפנים של בני אדם אחרים
אלא אם כן זה כמו שקילה ב- UFC, כאילו,
״אני הולכת לאכול אותך, בן זונה!״ זה בדיוק...
מי התינוק‏? הכלב, כאילו ״בבקשה תורידי אותי!״
מי רוצה נשיקות בבטן‏?
״בבקשה אל תנשכי לי את הזין!״
זה אפילו לא חולף לכן בראש שהוא מפוחד.
אתן כאילו, ״הו, הוא אוהב את אימא שלו.״
הוא אוהב... הוא אוהב אותך‏?
בפעם הבאה, תבחינו בתעלולי הקרקס שהכלב שלכן מוכן לעשות...
כדי לחמוק מהאהבה שלכן. הוא כאילו,
״מתתי טוב!״
הכלב מביט עליכן.
סוגר את החולצה שלו.
הולך ומתחבא מתחת למשהו שנראה לו בלתי חדיר,
כמו כיסא מטבח.
״כן, מאחורי הארבע רגליים האלו, אני אוביל את המלחמה.״
מה שבאמת דפוק...
הוא שעשר דקות אחר כך... הכלב שכח.
הוא שכח את השבץ הנרחב...
של ההתעללות. הנה מה שהוא יודע.
הוא יודע שמשהו רע... קרה.
הוא יודע... משהו רע יקרה שוב.
ושוב.
הוא יודע גם... שהוא אוהב אותך.
אבל יש לו קונפליקט.
בגלל שהוא יודע שהאדם שהוא אוהב...
הוא האחד שיגרום לדברים הרעים לקרות.
זה כמו תסמונת שטוקהולם פוגש את יום המרמיטה.
הנה מה שעוד יותר דפוק.
עשר דקות אחר כך...
אתה צריך עוד מכה.
את בדיוק יורדת מהתרוממות הרוח שלך,
ואת כאילו, ״אני צריכה ללכת לקניות. אני צריכה להתקשר חזרה...״
מי התינוק‏?
הפעם הוא לא זוכר. הוא כאילו, ״אני לא יודע!״
אני לא יודע. למה אתה לא זוכר‏?
את מתקרבת. מי התינוק‏?
״אני לא יודע.״
לכלב יש זיכרונות מעומעמים של שיניים, נשיקות ושפשופי בטן.
זה כמו ״ווסטוורלד״ לכלבים.
מי התינוק‏?
״אני לא יודע! תעזבי אותי!״
מי התינוק‏?
״אני לא יודע! אני לא יודע מי...״
הוא מסתכל למטה על הזרוע שלו ויש שם קעקוע שאומר...
״אתה התינוק.״
אתה התינוק.
- #מיהתינוק -
אז, אני מתחתנת.
אחד הדברים הנחמדים בגבר שאני מתחתנת איתו הוא
שהוא אף פעם לא מבקש ממני לשנות משהו בי.
זו עבודה מאוד מוזרה.
אנחנו על ספינה.
אני מספרת בדיחות. הדברים האלו לא מסתדרים.
הוא תמיד כיבד את העבודה שלי, הוא אף פעם לא ביקש ממני לא לצאת לדרך,
לא ללכת לעבודה, לא לקחת חלטורה.
הדבר היחיד שהוא ביקש ממני לא לעשות
היה לפני שבועיים, התכוננו להיכנס למיטה,
ואני יצאתי, לבושה, והוא הסתכל עלי ואמר,
״בייבי.
אוהב אותך.
את יכולה לא ללבוש מכנסי כדורסל של גברים במיטה״
ואני הייתי כאילו, ״בקשה מוזרה. תמשיך.״
והוא ממשיך, ״הא...
אוהב אותך. חושב שאת יפה.
זה פשוט ש... אני לא נמשך אלייך
ואני לא רוצה לעשות איתך סקס...
כשאת במכנסי כדורסל של גברים.״
ואני הייתי, כאילו ״הו...
זה העניין!
תודה על הטבעת, מזדיין!״
הוא על הגב, כאילו, ״אנחנו מזדיינים. אני מתכוון...״
אבא של גם כן נמצא פה אז זה היה מוזר, אז...
אז, חלק גדול מלהתחתן, ככה גיליתי, הוא שאת חייבת לקנות שמלת כלה.
וזוהי עוד אבן דרך בחיינו כנשים
שבה נשים אחרות לא נותנות לנו רמז
על כמה שזה נורא באמת.
אנחנו אומרות שאנחנו נשים למען נשים ופמניסטיות אבל אף אחת מאיתנו, לא תאמר אמת
על דברים של נשים.
אנחנו מתנהגות כאילו זה סוכר וחריף, אני שומר את הדגנים שלי במכלים כמו פסיכית.
אני עושה את זה, יוגה. בסדר.
כל דבר, כל דבר גדול בחיי אישה.
הו, היה לך מחזור‏? ברוכים הבאים ללהיות אישה.
אין חברה מהבית, שתגיד, "את תרצי לקרוע את השחלות שלך,
ואת תשנאי את הגוף שלך ואת הולכת לבכות.
את תרצי הרבה שוקולד. את בטח אפילו לא תלכי לבית ספר.
העור שלך הולך להישבר. ברוכים הבאים לנשיות. הצטרפי למשחק.״
הן לא אומרת את זה. בסדר‏?
יש לך תינוק‏? הו, הוא כל כך יפה.
״בואי לכאן. את הולכת לחרבן על עצמך.
ואז החברה הולכת לשפוט אותך כי הגוף שלך לא חזר להיות ככה.״
״את משיגה שמלת כלה‏? הו, זה כל כך קסום.
כה קסום. את מופיעה.
זה כל כך קסום. את מופיעה.
אימא שלך שם. היא לא אומרת לך שאת נראית עייפה.
איבדת כל כך הרבה משקל, כל שמלה פשוט נופלת ממך.
מאמן דוגמנות עובר ואומר, "היא יפה מדי בשביל המסלול".
את עומדת שם. החברות הכי טובות שלך שם, והן...
ואף אחת מהן לא מקנאת.
ויונה מביאה לך את המשי המושלם... וזה פשוט...״
לא. זה את עומדת שם בחנות שמלות במערב הוליווד
עם אימא שלך בפייסטיים ששואלת אותך איך פייסטיים עובד.
פשוט תשתמשי בכפתור! תשאלי מישהו לידך!
יש איזה תופרת רוסיה בתחתית, כאילו,
״הירכיים שלך רחבות מדי לחתך הזה. את לא צריכה לנסות את זה.״
ואז את הולכת לאכול מזון מהיר. כאילו, זה לקנות שמלת כלה.
אז, מדדתי שמלות כלה, והבנתי
שאני צריכה ללכת עם שמלת נסיכות גדולה,
כי זו ההזדמנות ללבוש את זה, אז שמתי את זה, ואני יוצאת...
ואני מבינה, שאם זה סוג השמלה שאת לובשת,
אם את מוציאה את שמלת הכלה שלך מיום חתונתך...
את לבושה כמו משוגעת.
מסיבות פסיכולוגיות מטרידות מאוד.
את כאילו, ״אני נסיכה יפה.
אני נס...״ לא, את גבי, ואת עובדת במשאבי אנוש. את לא נס...
״לא, אני נסיכה יפה.״
וכל המשרתות שלך צריכות להסכים איתך, ״כן, יפה מכולן.״
״אני נס... אני נסיכה בלרינה! כי יש לי נעלי ארנה.
כי אני הבלרינה של אבאל׳ה. אני נסיכה יפה.
תביאו לי את הלב של שלגיה על מגש.״
- #נסיכהיפה -
אז אני מנסה כל מיני שמלות, ויש תופעה מוזרה כזו עם נשים,
כשאת מנסה יותר משלושה פרטי לבוש.
אין רביעי. את פשוט מתחילה לבכות.
יש משהו בנורות להט שמכה בתאי השומן שלך
שגורם להם להכפיל עצמם בו במקום.
אתה כועסת. האם פעם עשית את התנועה הזו של להכות את השומן שלך, מקווה לפוצץ אותו‏?
זה לא עובד. זה רק משאיר לך חבורה ולא תוכלי ללבוש מכנסיים קצרים. אז...
התחלתי להתעצבן ועשיתי את הטעות שכל הנשים עושות.
התעצבנתי על משהו בגוף שלי שאני לא יכולה לשלוט עליו.
לכל בחורה יש את הדבר
שהיא שונאת בעצמה שאי אפשר לשנות.
עבורי, אני לא אוהבת שאני בגבוה הזה.
זה גורם לזה להישמע כאילו אני גבוהה. הלוואי והייתי גבוהה.
אני כה גבוהה. אני עלולה להיראות גבוהה, כי אני כזו גדולה בטלוויזיה שלכם ויש במה.
אבל אני מטר שבעים.
וזה הורג אותי.
זה לא נמוך מספיק עבור, ״הו, אלוהים, את קונה בגדים בגאפ ילדים את פצפונת!״
לא.
וזה לא גבוה מספיק שאנשים יניחו שאני אתלטית מטבעי.
אני פשוט כזו ממוצעת...
מטר שבעים...
חבר הפרולטריון צועד כדי לבחור נעל במידה 37.
כאילו זה פשוט...
אם את מנסה ואומרת לאישה מה את לא אוהבת בעצמך, הן לא יתנו לך.
הו, אני אהרוג בשביל שיער כמו שלך.
הייתי הורגת כדי לקבל את המקור שלך, אני אוהבת את הנוצות שלך. זה כמו...
אז, אני יושבת שם, מתכוננת לבחור שמלה לחתונה שלי,
כעסתי.
זה לא רגש שאת רוצה לקשר... לחתונה שלך.
התחלתי להרגיש עצובה, ועבורי, כשאני נהיית מצוברחת ממשהו,
אני מקשרת את זה לכל דבר בחיים שלי.
וזה מעגלי.
זה לא בנוגע לשמלה, זה בנוגע לאיך שאני מרגישה בנוגע לשמלה,
זה איך אני מרגישה בנוגע לעצמי, בנוגע לנישואים, ואיך שהכלב שלי יחייה ביער!
כאילו, זה הולך, ככה כזה.
כעסתי על הגוף שלי כי הוא לא התאים לשמלה שרציתי אז.
עצרתי והייתי כאילו, ״אם אני מרגישה ככה כרגע,
חייבת להיות עוד אישה שמרגישה ככה.״
אז אני הולך להגיד את זה כי הלוואי שהייתי עושה לעצמי את השיחה הזו באותו יום.
הנה האמת.
בנות, הגוף שלכן מושלם...
ונורמלי...
ופונקציונאלי... ויפה.
תמיד יש ילדה אחת עם צופר. "מה איתי"
את לא!
תגלחי את זה.
תפסיקי לעקוב אחרי.
אבל עברנו שטיפת מוח לתוך הניסיון הזה לחיות בתוך פוטושופ של אינסטגרם
כדוגמא למהו יופי.
וחלק מהבנות באמת נראות ככה. שילכו להזדיין.
לא, חלק מהבנות כן. תמיד יהיה משהו את לא אוהבת.
ואנחנו חייבות להפסיק להאשים את עצמנו על דברים שהם נורמליים מאוד.
״"יש לי צלוליטיס, מה אם הוא לא ירצה לעשות איתי סקס
כי יש לי צלוליטיס״
ובכן, ל-100 אחוז מהנשים יש סוג כלשהו של צלוליט.
אם הוא לא רוצה להזדיין איתך כי יש לך צלוליט,
כדאי לו שיתחיל לזיין בחורים, כי...
אין אף אופציה אחרת עד שהרובוטים ישתלטו.
מעבר לזה, הוא לא רוצה לנהל את השיחה הזו.
בחור לא מוצא את זה אטרקטיבי
כשאת מביעה באופן מילולי, שוב ושוב, כמה שאת שונאת משהו.
״אבל הצלוליט שלי הראתי לך את זה.״
תראה את זה. אעשה מזה פרצוף.״ הוא לא...
השיחה שהוא רוצה לנהל היא הבאה.
״תני לי לשאול אותך שאלה.
את הולכת להמשיך לנשום תוך כדי החדירה״
ואת כאילו, ״כן, בניתי על זה.״
והוא כאילו, ״אז אנחנו סבבה.
זה מחזיק מעמד בבית המשפט...
גיליתי.״
אבל יש לי את זה, ושומן, ואני לא אוהבת את הזרועות שלי.
ויש לי סימני מתיחה, ומזה שגדלתי מילדות!
ויודעים מה, אני לא רוצה להיות מחזיקת יד כזו, ״כל אישה היא מושלמת.״
תראו, אתן אולי לא מושלמות, בסדר.
אני לא פה לשפוט את זה, אם אתן לא או כן.
אבל אני אומר, זה תלוי בכן להחליט כמה אתן אוהבות את הגוף שלכן.
שכל האחרים ילכו להזדיין. אל תשימו זין... לא באופן מעשי. אבל...
אם זה גורם לכן להרגיש טוב! זה בטח לא.
זה בידיים שלכן להחליט, כי אנחנו נהיות כה מצוברחות, ויודעות מה‏?
הבחור שאתן אוהבות בטח לא ישים לב למה שאתן שונאות.
רוב האנשים לא.
גברים לא.
ברוב הדברים, בחור לא יבחין. הם לא כאלו חדי הבחנה.
ארבעים אחוז מהגברים יכולים לראות רק שלושה צבעים.
ארבעים אחוז מהגברים כאן לא יודעים שזה אדום.
שימו לב שזה צחוק חלול.
ארבעים אחוז מהגברים הם, כמו, "אוה, לעזאזל.
סירי, מה זה אדום״
ושוב, אולי יש לך גוף מושלם. אולי אין לך גוף נהדר.
אני לא יודעת מה קורה מתחת לברזנט.
את עלולה, לנפח את כל האזור עם רצועות שעווה, לא יודעת.
אבל מה שאני יודעת זה, שמה שיש לכן כנשים.
איך שהגוף שלכן נראה, בנות.
כמה רע שאתן חושבות שזה
זה מחוויר לעומת המראה
של 100 אחוז מ...
האשכים!
מה זה‏?
מה לעזאזל זה‏?
מדוע זה לא הנושא של כל נאום לאומה‏?
למה זה... איך זה... היריכיים שלי לא יכולות לגעת,
אבל לכם יש שני אפרוחים מתים, תלויים.
- #שניאפרוחיםמתים -
אדוני, כמו עטלפים, תלויים.
לפעמים כל כך נמוך, שהן במים באסלה.
תלויים.
כל בחור פה צוחק, מחייך או לא יוצר איתי קשר עין.
כי זה מעולם לא עלה בדעתו של גבר להטיל ספק בגוף שלו.
כל בחור הוא כאילו, ״למה שלא תרצי את זה על הפרצוף שלך בחינם״
אם אנו רוצות להתקדם כנשים, כפמניסטיות,
אנחנו צריכות להחליט שלא להתבייש באיך הגוף שלנו נראה האופן טבעי.
ורק כדי שתדעו, רבותי. זה משהו שאנחנו סובלות.
אבל זה לא משהו שאנחנו מפנטזות עליו.
זה פשוט איך שזה. אז אנחנו פשוט לא מטילות בזה ספק.
אבל אף אישה שגדלה לא הייתה כאילו, ״זה הפוסטר של הבקסטריט בויז שלי.
אלו אן סינק.
וזה שק אשכים!״ כאילו, אף אחת מאיתנו!
זה נורא, אני אגיד לכם עוד משהו, זה קצת טראומטי.
כי אנחנו משקיעות מאמצים באיך שאנחנו נראות.
ואנחנו יושבות במיטה, מחכות לכם שתצאו,
כמו שאתם נראים כל לילה, אתם יוצאים מהמקלחת ערומים.
אתם מסתכלים עלינו, ואנחנו מסתכלות עליכם, כאילו, ״הו, אלוהים, הנה זה.״
מי התינוק‏?
תודה רבה לכם שבאתם הערב להנות. תודה לכם.